![](http://old.media-azi.md/sites/default/files/alina%20turcanu_0.jpg)
- În ce măsură fenomenul concentrării, pe care îl constatăm în domeniul mass-media, ar putea influența voința electoratului de a vota un candidat sau altul?
Alina Țurcanu: Fenomenul concentrării în domeniul mass-mediei este dăunător în sine, atât pentru presă, cât și pentru societate, în general. Și asta pentru că limitează pluralismul de opinie, libertatea de exprimare, accesul publicului la diferite surse de informare, favorizând, totodată, folosirea mass-media în scopuri personale și de grup de către așa-numiții moguli de presă. În timpul campaniei electorale toate astea devin și mai evidente. Când de dimineață și până-n noapte, câteva posturi de televiziune, inclusiv cu acoperire națională, deținute de o persoană care controlează un partid ce are un candidat în cursa prezidențială îl laudă pe acesta din urmă, iar pe concurenți săi îi prezintă în context negativ sau îi ignoră, este clar că acest lucru se face pentru a influența votul electoratului. Se mizează pe faptul că mulți alegători încă sunt obișnuiți să ia decizii în funcție de ce se spune la televizor, mulți nu au acces la surse alternative de informație, că nu ar avea capacitatea de analiză… Doar că cei care mizează pe asta uită, probabil, un lucru simplu – omului dacă îi dai permanent același fel de mâncare, fie dulce, fie sărată, i se face greață la un moment dat și o poate arunca cu tot cu farfurie.
Lia Ciutac, reporter ziarul Timpul:
- În timpul campaniei electorale, în mare parte, mass-media este în căutare de subiecte și declarații despre alegeri și, de multe ori, jurnaliștii uită de problemele de zi cu zi ale cetățenilor simpli. Poate fi justificată trecerea pe plan secund a problemelor sociale în campania electorală?
- Atunci când un lider politic face acuzații la adresa altui lider politic, de ce jurnaliștii nu contactează și persoana vizată pentru a comenta situația?
A.Ț.: Nu pot răspunde în locul celor care procedează astfel. Regulile elementare spun că nu poți difuza un material cu acuzații fără a avea reacția celui vizat. De ce nu le respectă unii jurnaliști? Pot doar presupune că fie o fac din cauza lenei, fie din rea-voință, pentru că așa li s-a cerut să facă. Mai e și cazul când persoana vizată refuză să comenteze acuzațiile, nu răspunde la telefon, nu dorește să discute cu anumite instituții de presă sau cu anumiți jurnaliști. Asta însă nu te scutește de responsabilitate în cazul în care alegi să difuzezi acuzațiile. Dacă nu ai reacția celui vizat și nu ai probe care să susțină acuzațiile la adresa acestuia, trebuie să cântărești foarte bine dacă difuzezi materialul.
Natalia Dabija, specialist principal secția de informare și relații cu mass-media, Artico:
Ion Bunduchi, expert media:
- Știu că urmărești atent ce fac jurnaliștii în alegeri. Mai știu că ai văzut mulți jurnaliști care au devenit în această campanie electorală, ca și în precedentele, multe, agitatori ai partidelor, ca pe timpuri, pe care le credeam trecute. Ce facem mai departe cu ei, după alegeri?
A.Ț.: Mi-am expus părerea la acest subiect într-un răspuns la o întrebare anterioară. Nu știu dacă există o soluție pentru acest fenomen de transformare a unor jurnaliști în agitatori ai partidelor. Ei fac un deserviciu întregii bresle, pentru că, din cauza lor, lumea pierde încrederea în jurnaliști, în general. Probabil că fiecare dintre noi a auzit măcar o dată acuzații de genul: toți jurnaliștii sunt vânduți. Totodată, sondajele de opinie arată că încrederea față de presă scade… E regretabil, desigur. Și cel mai trist e că se simt jenați jurnaliștii onești, iar cei din cauza cărora are de suferit întreaga breaslă sunt bine mersi, nu prea am văzut să aibă mustrări de conștiință, dimpotrivă.
- Opinia ta: cum să se protejeze breasla de pseudo-jurnaliști și cum să protejeze breasla publicul de pseudo-jurnaliști?
A.Ț.: Atâta timp cât există cerere pentru serviciile unor astfel de pseudo-jurnaliști, nu văd cum am putea să ne protejăm de ei. Poate că ar trebui să se vorbească mult mai deschis și direct despre asta, să nu ne ascundem după solidaritatea jurnalistică, căci nu e cazul. De ce îi putem critica pe politicieni pentru că fac jocul cuiva și nu-i putem supune criticii pe colegii de breaslă care fac lucruri reprobabile? De fapt, nu cred că e corect să utilizez aici termenul „colegi de breaslă”. În ultimă instanță, publicul ar trebui să fie cel care îi taxează, ignorându-i. Dar pentru asta e nevoie de cât mai multe produse jurnalistice de calitate, pentru ca publicul să aibă alternative, să prindă gustul pentru materiale bune. E nevoie, totodată, de educație mediatică, încă de pe băncile școlii, pentru a avea un consumator media bine informat, capabil să recunoască un produs jurnalistic bun.
Victoria Ungureanu, directoarea Everyday Journalism:
- Condamnăm jurnalismul manipulator, însă, în cazul unor restrângeri financiare, cum poți rămâne un jurnalist liber și echidistant?
A.Ț.: Este un argument fals invocarea restrângerilor financiare atunci când accepți să faci jocul actorilor politici încălcând etica jurnalistică. E ca și atunci când medicii invocă salariile mici drept scuză pentru atitudinea proastă față de pacienți. Vrei să-ți păstrezi bunul nume și demnitatea, nu accepta compromisuri de care îți e rușine sau, cel puțin, ar trebui să-ți fie rușine. Chiar și în Republica Moldova, unde piața media e mică, există posibilități de a câștiga decent din munca de jurnalist. Poți să fii freelancer, bunăoară, sunt multe oportunități de finanțare. E adevărat că trebuie să ai și capacități foarte bune, să fii competitiv, să depui mult efort pentru a face ceva deosebit, original. Mulți jurnaliști sunt însă comozi și superficiali, cu regret.
- Astăzi unii jurnaliști se împart după viziuni și culori politice. Unde am greșit și de ce astăzi toate subiectele se învârt în jurul politicii și politicienilor?
A.Ț.: Am răspuns mai sus la o întrebare similară. Suplementar aș spune că e și vina actorilor politici care corup jurnaliștii. Dar, repet, este în primul rând vina jurnaliștilor care se lasă corupți. Mai e și o categorie de jurnaliști care fac propagandă politică, s-ar părea, din convingere. Aceștia cred că ar trebui să-și amintească ce înseamnă să fii jurnalist, să recitească, bunăoară, același Cod deontologic al jurnalistului, și să facă alegerea – ori jurnalism, ori politică.
Dumitru Lazur, jurnalist:
A.Ț.: Îi îndemnăm pe consumatorii media să semnaleze cazurile de încălcare a normelor deontologice la Consiliul de Presă, care se autosesizează dacă într-adevăr constată derogări grave. Doar că va putea examina cazurile abia după campania electorală, când va fi selectată și o nouă componență a Consiliului de Presă, pentru că mandatele foștilor membri au expirat în august. Consiliul de Presă este însă doar un mecanism de autoreglementare, care urmărește ca mass-media să respecte un set de reguli și valori, el poate doar să constate încălcările și să recomande instituțiilor de presă să corecteze greșelile, să-și revizuiască atitudinile, comportamentul. Consiliul de Presă nu poate obliga pe nimeni să facă ceva și nu dă sancțiuni. În cazul radiodifuzorilor, poate fi sesizat CCA. Iar cea mai la îndemână pârghie este oprobriul public și ignorarea.
A.Ț.: Când voi vedea că un post cu acoperire națională care face propagandă electorală fără jenă este pedepsit cu suspendarea emisiei pentru o zi măcar, în plină campanie, sau că îi este aplicată o amendă usturătoare, atunci voi zice că da, sancțiunile sunt eficiente. În condițiile actuale însă, sancțiunile prevăzute sunt cel mult ca o pișcătură de țânțar pentru un elefant. Avertizare publică! Mare lucru! Sau amendă de 5400 de lei în timp ce minutul de publicitate electorală costă de zece ori mai mult. Așa că putem spune că sancțiunile existente, chiar dacă nu încurajează manipularea, nici n-o descurajează.
- Care este impactul deciziilor Consiliului de Presă? Sunt ele luate în serios de cei găsiți vinovați de încălcarea eticii jurnalistice?
A.Ț.: Din experiența de doi ani de mandat în Consiliul de Presă, pot spune că sunt luate în serios. Mai ales de către instituțiile și ziariștii care țin la imaginea lor, dar, mă rog, se mai întâmplă să greșească. Bunăoară, grație inclusiv eforturilor Consiliului de Presă, copiii în situații vulnerabile sunt protejați în materialele de presă. Cu regret, unii dintre cei vizați în plângeri au din start o atitudine ostilă, îi deranjează însuși faptul că a fost acceptată examinarea plângerii. Se pare că ei nu înțeleg că responsabilitatea de bază a Consiliului de Presă este medierea și rezolvarea pe cale amiabilă a conflictelor dintre consumatorii de media și instituțiile de presă, astfel încât să fie evitate eventuale procese de judecată. Scopul consiliului este să ajute presa să aibă o relație de încredere cu publicul.
Viorica Zaharia, expert media:
- Vedeți deosebiri in comportamentul presei din actuala campanie, față de campaniile precedente?
- Cum credeți, există șanse ca jurnalismul din Republica Moldova să se „curețe” de manipulare?
A.Ț.: Asta e o întrebare retorică, probabil. Dincolo de glumă, Republica Moldova nu este singura țară din lume care se confruntă cu această problemă. Doar că la noi raportul dintre instituțiile de presă care nu se îndeletnicesc cu asta și cele care o fac fără scrupule este în defavoarea primelor. Plus că cele care manipulează cel mai mult sunt instituții de presă mari, cu acoperire națională, de aceea ai senzația că manipularea s-a transformat într-o pandemie cronică și fără leac. Să rămânem optimiști, totuși, și să sperăm că vom depăși și această etapă – odată cu dezvoltarea și fortificarea presei sănătoase, educarea publicului, ajustarea legislației, asanarea clasei politice etc.
Angela Zaharova, producătoare Elita TV:
- Ce ar trebui sa întreprindă organizațiile de media pentru a diminua ”intoxicarea” mediatică a consumatorilor, cel puțin, în jurnalele de știri? Mă refer la edițiile informative din actuala campanie pentru prezidențiale, dar și la perioadele dintre campanii, cu ”titluri-bombă”, cu IMAGINI ȘOCANTE, CLIPE DE GROAZĂ, ÎNSPĂIMÂNTĂTOR!, VINE SFÂRȘITUL LUMII! etc.
- Pentru orele opționale în școli Ministerul Educației propune 2 opțiuni: Religia sau Educația inter-culturală (ultima, de fapt, tot preotul o predă). Poate ar fi cazul CA ORGANIZAȚIILE DE MEDIA să facă un lobby mai puternic pentru opțiunea de Educație mediatică în școli, ca măcar noile generații să se poată dezmetici în haosul mediatic despre care vorbesc rapoartele de monitorizare a presei?
- Ce abordări trebuie să folosească jurnalistul în materialele critice, de actualitate, pentru a nu încălca normele deontologice?
Ivan Sveatcenco, Radio Europa Liberă:
- Am impresia că etica jurnalistică a devenit în ultimii ani în Moldova o noțiune virtuală. „Etica”, de fapt, nu depinde de jurnalist, dar de redacția în care activează acesta. Cum e politica editorială, așa e și etica. Iar atunci când jurnalistul își schimbă redacția, el își schimbă cu ușurință și etica. Ce credeți despre aceasta?
- Îmi amintesc decizia memorabilă a redacției Adevărul, privind demisia colectivă, după ce această instituție media a trecut la un alt patron. Ei și, ce s-a schimbat după aceasta? Era oare necesar acel pas, dacă privim situația de pe pozițiile zilei de astăzi?
A.Ț.: Ca să fiu corectă: inițial am depus eu cererea de demisie, pentru că se întâmplau niște lucruri pe care nu le mai puteam controla și nu îmi era clar până la capăt ce se întâmplă. La câteva zile după ce am demisionat, au decis și colegii să plece, toți, pentru ca numele lor să nu fie asociat cu schimbările, să le zicem ciudate, care se produceau la ziar. Decizia noastră a venit după o lungă perioadă în care am încercat să salvăm ziarul, doar că nu de noi depindeau anumite lucruri. Nu voi intra acum în detalii și repet ce am spus și atunci: perioada de lucru la „Adevărul” Moldova a fost una dintre cele mai frumoase în cariera mea jurnalistică și mereu voi scrie cu mândrie în CV că am fost redactor-șef la acest ziar. Urmărind ce s-a întâmplat mai departe cu acest proiect, pot spune că am luat o decizie corectă atunci și aș face și astăzi același lucru dacă aș fi într-o situație similară. Elementar, n-aș fi putut lucra în condițiile când nu e clar cine finanțează ziarul.
- Normele deontologice în Moldova sunt respectate de foarte puțini jurnaliști. Dar asta se întâmplă nu doar din cauza că jurnaliștii ar fi niște ignoranți ori oameni fără scrupule. Cum ar putea împiedica breasla jurnalistică așa-numitul „gunoi informațional”?
A.Ț.: Repet ce am spus mai sus, răspunzând la alte întrebări. Jurnaliștii au libertatea de a alege dacă să accepte sau să încalce normele deontologice. Totodată, avem nevoie de organizații media puternice, capabile să-i apere pe jurnaliști de abuzurile patronilor. Mă refer mai ales la jurnaliștii tineri, fără experiență. Dar cel puțin ar trebui să vorbim deschis despre astfel de lucruri ce nu fac cinste jurnalismului, în general, să luăm atitudine, să nu ne facem că nu vedem ce se întâmplă. Și iarăși repet ideea: poate ar trebui să fie făcute modificări legislative pentru a introduce sancțiuni pentru patronii de presă?
- Doamnă Țurcanu, dar nu credeți că ar trebui să ne gândim la licențierea activității jurnaliștilor? Astăzi, oricine poate practica această meserie – de la politicieni, bloggeri, analiști politici, activiști civici - până la utilizatorii de Facebook. Fiecare dintre ei are diferire norme de comportament și limite ale eticii. Poate, jurnaliști ar trebui să se numească doar cei care au anumite însemne ale aceste profesii – de exemplu, diploma facultății de jurnalism sau experiența anterioară de muncă?
A.Ț.: Nu cred că pentru a fi jurnalist e nevoie să faci neapărat o facultate de jurnalism. Poți să vii în presă din diferite domenii, important e să ai vocație, abilitățile necesare și să-ți asumi responsabilitatea de a respecta legislația mass-media și normele deontologice ale jurnalismului. Asta face diferența dintre un jurnalist și o persoană care scrie orice îi trece prin cap și oricum vrea el. E adevărat că, odată cu dezvoltarea online-ului, s-au cam amestecat lucrurile, lumea confundă, bunăoară, bloggingul cu jurnalismul și s-a creat o percepție falsă că oricine poate face jurnalism. Să nu fiu înțeleasă greșit: nu am nimic împotriva bloggerilor, dimpotrivă, îi citesc cu interes și chiar cu plăcere pe unii, platformele de bloguri ar trebui să aducă plusvaloare portalurilor media, dar, din păcate, nu e chiar așa și de multe ori blogurile sunt folosite pentru a lansa materiale denigratoare, acuzații neacoperite, bârfe etc., iar ulterior sunt citate de presa aparent serioasă. Așa, un fel de „găselniță” a presei angajate politic.
În ceea ce privește licențierea, de ce nu? Deși pare o soluție prea restrictivă. Poate ar trebui introdusă practica emiterii de legitimații de către organizații profesionale, doar că nu știu care ar fi la acest moment o astfel de organizație, recunoscută de toată breasla. Există practica asta în Italia, bunăoară. Sau, cel puțin, să fie reglementată cumva emiterea legitimațiilor de presă, să aibă acest drept doar instituțiile media înregistrate ca atare. Or, în prezent oricine își deschide un site cu conținut îndoielnic poate desena legitimații și pretinde că face jurnalism.
Victor Gotișan, cercetător media:
- Avem o presă politizată, iar această campania electorala o dovedește. Toți o spun și o recunosc, inclusiv organizațiile internaționale, mai puțin cei cu musca pe căciulă. Ce facem noi, oamenii simpli, când de la televizor, radio, din presa scrisă sau Internet ni se servesc porții imense de propagandă politică?
A.Ț.: Mi-am expus părerea la această întrebare mai sus. Soluția cea mai simplă însă e să ignorăm astfel de surse de informare, mai exact de dezinformare. În virtutea meseriei pe care o am, trebuie să fiu permanent conectată la actualitate, să urmăresc ce se întâmplă în țară și în lume și cum sunt reflectate aceste evenimente de diferite instituții de presă. Dar în ultimul timp nici măcar din curiozitate și necesitate profesională nu mă pot uita la buletinele de știri ale unor televiziuni din Moldova. Constat că timpul meu e prea prețios pentru a-l irosi pe lucruri care îmi provoacă dezgust.